.זו תמונה ידועה מאד שלי
היא צולמה בעת ,משבר הטילים
."בחזית מלון "ריביירה
כל ה"מאלקון" היה .מלא תותחי נ"מ
.ציפינו לפלישה האמריקנית
את זו צילמתי .ב-1959 בוושינגטון
פידל הניח זר .במצבת הזיכרון ללינקולן
:התמונה הזאת נקראת ."דוד וגוליית"
.הננס והענק
כאן, צ'ה גווארה ופידל .משחקים גולף
?מי ניצח
.פידל
.צ'ה נתן לו לנצח
עברית espressocup
"בואנה ויסטה סושיאל קלאב"
סרטו של וים ונדרס
הפקה ריי קודר
"אה, "בואנה ויסטה סוסיאל קלוב
צריך לשאול את .הזקנים בשכונה
איפה היה ?"בואנה ויסטה סוסיאל קלוב"
?אבל איפה הזקנים
צילום יורג וידמר
.הוא יידע
."אנחנו מחפשים את "סוסיאל קלוב ?"בואנה ויסטה"-
.זה נסגר כבר מזמן
...זה היה צריך להיות
...בכיוון הזה
...זה היה בתוך בית
במס' 48
.זה לא קיים יותר
.אנחנו רק מחפשים את המקום .הבניין עדיין קיים-
בין רח' 21 ו-41 בפינת 31-
,אם תמשיכו בכיוון הזה .תגיעו לשם
?רקדת שם
?היית רקדנית .נולדתי שם-
.זה היה בית פרטי
זה הבית עם .הדלת הצבועה
אנחנו גרים פה משנת 1944
זכורות לי המסיבות ."ב"סוסיאל קלוב
בזמנו, הלהקות הכי טובות .של קובה הופיעו שם
,אחרי ששתיתי יותר מדי ?אתם יודעים מה אני אוכל
.מרק "קוקטה" שחור
.מרק עוף
,אתה לוקח גרון עוף מטגן אותו
,כשהוא מטוגן ואין עוד דם ...אתה מוסיף שום קצוץ
.אולי עוד נשאר משהו מהבר
,אחרי שתאכל את זה .כל הכאבים שלך ייעלמו
."אני שונא "הנג-אובר
בימאי וים ונדרס
.לה קארה", אמסטרדם" ה-11 וה-12 באפריל, 1998
הוואנה, מרץ 1998
האהבה המפעמת בי אלייך
.לא אוכל להתכחש לה
פי נוטף ריר .ולא אוכל לעשות דבר
כאשר חואניטה וצ'אן-צ'אן שיחקו בחול על החוף
ישבנה התנועע מצד לצד ...וצ'אן-צ'אן התעורר
בני יואכים ואני
חזרנו להוואנה במרץ 1998
,כבר היינו פה קודם לפני כשנתיים
כדי להקליט את ."בואנה ויסטה סושיאל קלאב"
אני מפיק תקליטים ,כבר 35 שנה
ואף-פעם אינך יכול לדעת .מה יאהב הקהל
אבל את התקליט הזה הקהל .אהב באותה מידה כמוני
אחת התגליות הגדולות בתקליט הזה .היתה: איברהים פרר
הוא בא מהרחוב, כמו .איזה "נט קינג קול" קובני
אתה נתקל בתופעה כזאת .פעם אחת בחיים
.רצינו לעשות לו תקליט סולו
.שישמעו אותו
...הם ישנים
...בגינה שלי
הגלדיולות והוורדים
החבצלות הלבנות
...ונשמתי, עצובה ומדוכאת
אני רוצה להסתיר מהפרחים
.את הכאב המר
אינני רוצה שהפרחים יידעו
על הייסורים
.שגורמים לי החיים
כי אילו ידעו
מה רב סבלי
...הם היו בוכים
.גם הם
.שקט
.הם ישנים
הגלדיולות
...והחבצלות
...אינני רוצה שידעו
על סבלי
כי אם יראו אותי בוכה
.הם ימותו
.אומארה פורטואונדו
אני, איברהים פרר פלאנאס
...נולדתי
,בפרוור של סנטיאגו, קובה
.סאן-לואיס
אני הבן של אאורליה פרר
.רשום כבנה הלא-חוקי
אני אומר את זה
כי אני רוצה שתדעו
מהפה שלי מי אני
.ומה אני
כשהייתי בן 12
.איבדתי את אמי
.את אבי איבדתי עוד קודם
.הייתי יתום
ומכיוון שהייתי בן יחיד
נאלצתי לצלול .ישר לתוך החיים
כמו כל שאר החברים שלי למדתי אז בבית-הספר
אבל נשרתי מלימודיי
...כי החיים
.כמובן, לא היו כפי שהם היום
החיים היו אז .הרבה יותר קשים
הבנאדם היה צריך .להיאבק על חייו
?צריכים עזרה
...בשעות הפנאי, עם רובן
הוא אהב לאלתר קטעי סולו
ואני הלכתי בעקבותיו .והתחלתי לשיר
:אמרתי לו "תחזור על המנגינה הזאת"
:ואני שרתי "שני פרחי גרדיניה בשבילך"
כדי לומר לך
שאני אוהב אותך
.גם ריי קודר שמע את זה
...וכשניגשתי אליו אח"כ
אחרי ששרתי את השיר ...הזה סתם ככה
.לא משהו מיוחד ...סתם שרתי
.הוא הקליט את זה
שני פרחי גרדיניה בשבילך
כדי לומר לך
.שאני אוהב אותך
שמרי עליהם היטב
כי הם יהיו לבך
.ולבי
שני פרחי גרדיניה בשבילך
חמים כמו נשיקה
כמו הנשיקות שהענקתי לך
נשיקות שלא תדעי לעולם
.בזרועות גבר אחר
הפרחים יחיו לצדך
וידברו אלייך כאילו הייתי לצדך
האמיני להם גם כאשר :הם יגידו לך
"אני אוהב אותך"
...אבל אם ערב אחד
,יקמלו פרחי אהבתי
יהיה זה משום שגילו
שאינך נאמנה לי
...ואת אוהבת אחר
.שמי אומארה פורטואונדו
נולדתי בשכונה הזאת .של הוואנה
.אבי היה שחקן בייסבול
הוא היה אחד השחקנים ...הקובנים הראשונים
.ששיחקו בחו"ל
.כלומר, בארה"ב
...אמי ואבי
אהבו לנוח אחרי ארוחת-הצהריים
.ולשיר שירים בדואט
כך גיליתי את .המוזיקה הקובנית
."למשל ה"ביאמסה
שהתחלתי לשיר עם אבא שלי .עוד כשהייתי ילדה קטנה
הוא היה שר קול ראשון .ואני קול שני
...והשיר הזה
ֹ"20 שנה", שאני שרה בתקליט ,"הזה שזכה בפרס ה"גראמי
גם את השיר הזה אני מכירה .מימי ילדותי
מה זה משנה אם ,אני אוהבת אותך
אם אתה כבר .לא אוהב אותי
לא צריך לזכור .אהבה שחלפה מן העולם
הייתי אהבת חייך
,לפני שנים רבות
,עכשיו אני שייכת לעבר
וקשה לי .להסתגל למחשבה
אילו יכולנו להשיג
כל אשר חשקה נפשנו
היית אוהב אותי כפי שאהבת אותי
.לפני עשרים שנה
באיזו עצבות אנו מתבוננים
.באהבה החולפת
זהו נתח מהנשמה .שנקרע בלא רחמים
זהו נתח מהנשמה שנקרע
...בלא רחמים
,כאן, על החוף .מריה משתעשעת
,כאן, על החוף, מריה ...כמה שאת מעוררת אותי
נולדתי בשנת 1907
.על החוף
.על שפת הים, בסיבוניי
חייתי שם עם אבי שהיה מכונאי
.ברכבות המכרות
.מכרות מגנזיום
אז, חייתי בסיבוניי עד גיל 9
.כאשר מתה סבתא שלי
לאחר מותה, עברתי .לסנטיאגו עם האחים שלי
לא יכולתי לעזוב את סיבוניי
.לפני מותה של סבתא
:היא אמרה לי תמיד
"...עד יום מותי, הנכד שלי" שזה אני
."לא יעזוב אותי"
אני הדלקתי לה .את הסיגרים
.הייתי בן 5
:היא היתה אומרת לי ."תדליק לי סיגר"
ואני הייתי מדליק לה מגיל 5
,ככה הייתי מדליק את הסיגר מגיש לה אותו
...והיא היתה מעשנת
...ככה שאפשר לומר
שאני מעשן כבר ...85ׁשנים
עכשיו אצטרך לנגן טוב במיוחד .כי ריי קודר כאן
,על גזע עץ נערה
,חרטה את שמה .מלאת שמחה
,והעץ ,נרגש עד לב-לבו
נתן לפרח לנשור .עבור הנערה
אני העץ
הנרגש והעצוב
ואת הנערה שפגעה בי עמוק
.בלב הגזע שלי
לנצח אזכור ,את שמך היקר
אך מה עוללת ?לפרח האומלל
הייתי כזה קטן כשלמדתי .את השיר הזה
.כמה יפה היא המוסיקה
אני אליאדס .אוצ'ואה בוסטמנטה
נולדתי בסנטיאגו, קובה
ב-22 ביוני 1946
,אמי חקובה בוסטמנטה ניגנה
.גם אבי ניגן
.היינו משפחה מוזיקלית
.חייתי כילד כפרי, כמובן
מהרגע שהתעוררתי בבוקר .שמעתי מוזיקה
פרט לעובדה שיש לי מוזיקה בדם
הלכתי לישון עם מוזיקה .וקמתי בבוקר עם מוזיקה
בשנת 1958 הייתי כולי בגודל של גיטרה
,התחלתי לנגן, בתור ילד .ברחובות של סנטיאגו
ברבעים של הזונות
:ניגנתי והושטתי את הכובע
."הגישו עזרה לאמנים הקובנים"
...ככה עשיתי כסף
שהבאתי הביתה .כדי לעזור להוריי
בדרך לפני הבית
עבר עגלון עליז
ושר שירים מלאי רגש
:מלא שמחה, הוא שר
אני הולך לפרשת הדרכים
לפרוק את מטעני
אני הולך לפרשת הדרכים לפרוק את מטעני
כדי לסיים את עמלי
נרכב על סוסינו להרים
אני עובד ללא מנוחה
כדי שאוכל להתחתן
ואם אצליח
...אהיה בחור בר-מזל
היום כבר איני צריך ...להושיט את הכובע
,לא שוכחים את זה .אבל זה שייך לעבר
.אני מחכה כבר הרבה זמן
.איחרתם
כבר רציתי כבר ...להתקשר למשטרה
!עלו, עלו
!היכנסו, היכנסו
.תרגישו כמו בבית
,באותו זמן, בסנטיאגו סבא שלי
היה מנכ"ל של חברה צרפתית
."שנקראה "אל קוקויה
פעם, משלחת אפריקנית .באה לבקר אצלו במשרד
אפריקנית אחת מצאה .מאוד חן בעיני אמא שלי
ועם שובה לאפריקה, היא השאירה .לאמי את "המקל" הזה במתנה
אמי האמינה אמונה עמוקה ...בקמיע הזה
גם אני נושא אותו אתי .לכל מקום
גם אני מאמין אמונה עמוקה .בקמיע שלי
."הוא מכונה "הקבצן
.הוא רב עוצמה
...הוא זה שפותח דרכים
,שמסייע לחלשים .אפשר לומר
,גם השני .הוא יקר-ערך
אבל את זה .אני נושא עמי
.זה הוא שמבקש נדבות
.אני מגיש לו פרחים
מפעם לפעם .אני מדליק לו נר
.אני נותן לו דבש
.דבש דבורים
.והרבה בשמים
.הרבה בשמים
,בכל פעם שאני יוצא .אני מתיז עליו בושם, וגם עליי
.כוסית הרום שלו
מכיוון שגם אני אוהב רום
אז ברור שגם הוא חייב .לאהוב את זה
אז אני נותן לו .כוסית רום במתנה
לפעמים, אשתי .מכינה לו מרנג
?אתה יודע מה זה מרנג
היא עושה לו מרנג .ואני מגיש לו את זה
.אנחנו מקדישים לו את זה
וככה, בזה אחר זה
הוא מקבל .את המתנות הקטנות שלו
...אנחנו, הקובנים
יודעים להודות לו
גם לזה שלמעלה
.על מה שאנחנו ...כי
,אילולא הלכנו בדרך הזאת
.היינו נעלמים כבר מזמן
.יש לנו מזל, לנו, הקובנים
.מצד אחד, אנחנו קטנים
,אבל מצד שני .אנחנו חזקים מאוד
...נאלצנו ללמוד לשרוד
.בטוב וברע
לסיינפואגוס יש .צליל מיוחד
היום אני נרגש
לשיר על אדמתי
על האזור המפורסם
."המכונה "פנינת הדרום
...זה הסיום
.ככה רצה חואן דה מרקוס
שמי רובן גונזאלס .אי פונטנילס
נולדתי בסנטה קלרה במחוז לאס-וייאס
.בשנת 1919
בגיל 7, התחלתי ללמוד .נגינה בפסנתר
על פסנתר .שהמשפחה קנתה
.פסנתר מעולה ."ג'ון סטאורס"
זה היה גם .פסנתר מכני
.היה לו צליל יפה מאוד
ברגע שראיתי את הכלי הזה .איבדתי עשתונות
הוא מאוד מצא חן בעיניי .וניגנתי עליו הרבה
.אז התחלתי ללמוד וללמוד
כשאמא ראתה שיש לי סיכוי להיות פסנתרן גדול
היא רצתה שאקח שיעורים פרטיים
.עם מורה מסיינפואגוס
ואצלה התחלתי בשיעורים ,של שנה ראשונה
,שנייה, שלישית, רביעית .עד השנה השמינית
:ואז היא אמרה לי
רובן, אתה תהיה" ."פסנתרן מעולה
יש לך כשרון" ."גדול בידיים
.שכחו אותי .נשארתי בבית
.שאגווע ברעב"? לא"
.אצחצח נעליים. אאסוף זבל .מה שלא יהיה
אמכור פחם .או כרטיסי הגרלה
עליי להאכיל .את המשפחה שלי
אני לא מתבייש .להגיד את זה
אז עברנו .מסנטה קלרה להוואנה
...ושם, בהוואנה
.איבדתי ביטחון ...כי בעיר הבירה
,יש הרבה פסנתרנים .חשבתי לעצמי
והתחלתי לנגן הרבה כדי להתאמן
...ככל שיכולתי
יצא שבבית הסמוך
גר אדם שיותר מאוחר .היכרתי בשם ארסניו
.הוא הקים להקה
.והוא שמע אותי מנגן
.אבל הוא היה עיוור
...לא מלידה
הוא נפצע בתאונה .ואיבד את הראייה
:יום אחד, ארסניו אמר לי
רובן, היית רוצה לנגן" ?"בלהקה שלי
."עניתי לו: "כמובן
.הפסנתרן שלהם בדיוק עזב
נסע לאירופה
.והשאיר לי את המקום שלו
וככה ניגנתי עם ארסניו
.במשך 4 שנים .היתה לי הצלחה גדולה
...ארסניו היה שוחר קטטות
.ואנשים אהבו להתגרות בו
.ארסניו היה נורא מתרגז ?אתם יודעים מה הוא היה עושה
...הוא היה מזדקף כך
,והולך לכיוון ממנו שמע את הקול ...כדי להכניס לאיש אגרוף
,אבל מכיוון שהיה עיוור ...כולם נסוגו לכיוון השני
,היינו אומרים זה לזה: "שתוק ."שארסניו לא יידע שאני פה
...וככה הוא היה תוקף אותך
הוא היה חוטף קריזה
.אם דיברו אליו בהתנשאות
...הוא היה איש חזק ושמן
.גבוה מכולם
.הייתי מתפקע מצחוק
.אני נשבע שלא אעשן יותר
.באמת
...רק קצת
...טיפונת
.אפסיק גם לשתות
?מתי שתיתי בכלל
...אולי יש תקווה
יש לי שומרת-ראש
...שלא נותנת לי
.זהו ארסניו רודריגז .זו התמונה הכי טובה שלו
,ה-24 במאי 1946
יצאנו למסע הופעות
,במקסיקו, הרבה פעמים .ובוונצואלה
.הוא מת לפני כמה זמן
.כמעט כולם מתו
.זה כמעט בן מאה
.פסקואליטו הוא שמו ."הוא מנגן בתופים, "טימבאלס
.כן, הוא מת בספרד
אני שואל מי כתב את ?"קומו פואה"
,זהו ארנסטו דוארטה .אבל הוא מת בספרד
תמיד צריך לשאול .מי המחבר ואם הוא עדיין בחיים
,אם הוא חי כאן .אפשר לקרוא לו שיבוא
הרבה מתו, אבל .נשארו עוד רבים
.אנחנו מנסים למצוא אותם
,אולי הם גרים ברחוב הזה .לעולם אין לדעת
אנחנו בשנת 1998 .ועלינו להשתדל לעשות את המיטב
הצלחנו לאתר את איברהים .בשנת 1998. אז יש לנו מזל
.תודה רבה
הדבר היחיד שאני לא רוצה .זה למות עכשיו
,האדון שלמעלה, וזו שם ...חייבים לתת לי
עוד קצת זמן ...ליהנות מהחיים
כי לפעמים לא נותנים לך ...עוד זמן
,כל עוד הדם זורם בעורקיי .אוהב את הנשים
,כי בחיים... נשים, פרחים ורומנטיקה .הם דברים נפלאים
,לילה אחד של רומנטיקה .אין לו מחיר
.אין לו שום מחיר שבעולם ...ואני עוד לא שכחתי איך
,בגיל 90 .יש לי 5 ילדים
.היכרתם את סלוודור ובסיליו
.סלוודור הוא הכי קטן
.יש לי חמישה
,ונכון לעכשיו
...אני עובד על השישי
.אני רוצה שישה .עוד אחד
.להתראות
...יום בהיר אחד
...דפקו על הדלת שלי
.זה היה חואן דה מרקוס
באותה תקופה עבדתי .בתור מצחצח נעליים
:הוא שאל אותי ?"מה אתה עושה עכשיו"
."אני? מצחצח נעליים"
:אחרי רגע הוא אמר "תפסיק, באתי לקחת אותך"
."לאן?" -"בוא אתי"
."לא, אני לא רוצה לשיר יותר" .אמרתי לו
."אני צריך את הקול שלך"
.מתי?", שאלתי אותו" ?"מחר"
."לא, לא, בזה הרגע" ."תן לי רק להתקלח"-
.לא, מייד", אמר" .לא בא בחשבון", אמרתי"-
הוא לחץ כל-כך חזק שבקושי הספקתי לשטוף פנים
ולהסיר כמה כתמים ...של משחת נעליים
"באנו הנה ל"אגרם
"וכאן, באולפני "אגרם .מצאתי את אליאדס דה -אוצ'ואה
כאשר ראה אותי, הוא היה .בחברת קומפיי סגונדו ואחרים
.רובן ישב ליד הפסנתר
כאשר ראה אותי ...הוא התחיל לנגן
קטע שעשיתי שהיה .מאד פופולרי פה בקובה
קנדלה", מאת" ,פאוסטינו אורמאס
."המכונה "אל גואייברו
...אז התחלתי
עכברוש ערך נשף כדי לרקוד
על התופים ישב עכבר שדות
,גם חתול בא לבלות .לבוש בהידור, בא להיראות
,"ערב טוב, ידידי" ...אמר למתופף
.והתחלתי לשיר את השיר
.ריי היה בתא ההקלטה .הוא התבונן בי
...הקשיב לי
.והחליט להקליט את השיר
.טוב, אין בעיות .הקלטנו את השיר
...וככה חזרתי לעסק
!אש! אש ...אני עולה באש
...פאוסטינו אוראמס, חברים .כבו לי את האש
מרגריטה, חייגי שבעה אפסים
.ומכבי האש יבואו יותר מהר
!אש! אש !אני עולה באש
,לי קוראים אורלנדו לופז ."המכונה "קאצ'איטו
אספר לכם איך התחלתי .לעסוק במוזיקה
.התחלתי בגיל 9
בגיל 11 התחלתי לנגן בתזמורת של דודה שלי
,קורליה לופז ."גם היא "קאצ'או
,החל מהסבא הגדול שלי .כולנו קונטרבסיסטים
,אני רציתי ללמוד כינור :אבל סבי אמר
לא, אתה חייב" "ללמוד קונטראבס
.זה הפחיד אותי בהתחלה
לקח לי זמן להסתגל .לכלי הזה
סגנון הנגינה שלי .מבוסס על ריכוז
.אני אוהב מאד מוזיקה
למדתי מוזיקה קלסית וגם כל סוגי המוזיקה האחרים
...ואני מרגיש... לא יודע
שנגינת מוזיקה .זה כמו משחק
ניגנתי בשעתו עם הרבה תזמורות
.וכך היכרתי את רובן
ניגנתי קודם-לכן עם .הרבה פסנתרנים מלבדו
.עכשיו אנחנו צמד נהדר
יש לי אוזן טובה
מלבד היכולת שלי לקרוא .מהדף אני לומד מהר
כך שיש לי כבר בראש .כל תו שהוא עומד להשמיע
,אני, אמאדיטו ואלדס
.נגן כלי הקשה
אני נושא את שם אבי כי הוא היה המניע הראשון שלי
.ללכת בדרך הזאת
מבין כלי ההקשה
תוף ה"טימבל" הוא .כלי מוגבל מאוד
ומי שמנגן בו חייב להיות מודע
...שעליו להרקיד את הדמיון
כאשר הוא משתמש בכלי בעל נתונים כה מוגבלים
.מבחינת עיצובו הפיסי
.אבל זהו כלי מאוד גמיש
"הוא מוסיף "צבע מאוד יפה
.למוזיקה לריקודים
.שמי מנואל מיראבל ואסקז
:המוכר יותר בכינוי ."אל גואחירו"
.התחלתי לנגן בגיל 18
זאת אומרת שאני מנגן .בחצוצרה כבר 47 שנים
זו היתה חוויה לא נורמלית .לנגן עם כל החבר'ה האלה
"בלעדי "בואנה ויסטה .כולם היו נשכחים
איש לא היה זוכר את איברהים פרר
ולא את רובן .וקומפיי סגונדו
לראות את קומפיי בגיל 90 ,מנגן כל-כך יפה
לראות את רובן .מפליא לנגן בפסנתר
בעיניי, אלה היו הגורמים .להצלחת הלהקה הזאת
אני, ברברו אלברטו .טורס דלגאדו
:הכינוי המוסיקלי שלי הוא .ברבריטו" טורס"
מגיל 10 אני מנגן .מוזיקה כפרית קובנית
,"אני מנגן ב"עוד .כלי ממוצא ערבי
,המורים הביאו אותו לספרד .שם עבר מטמורפוזה ראשונה
שם עדיין מייצרים אותם .עם צוואר מוארך
קצת יותר ארוך .מהכלי המקומי
הטרובדורים הם שהביאו את הכלי לקובה
וכאן עבר מטמורפוזה שנייה
.שיצרה את העוד הקובני
.זה הכלי שבו אני מנגן
החדר של טולה .עלה בלהבות
היא נרדמה ולא כיבתה את הנר
הזעיקו את הכבאים
שיביאו צינורות
שיבואו לכבות את האש .בחדרה של טולה שעולה בלהבות
!הזעיקו את הכבאים
אני חושב שטולה נרדמה
וחדרה עולה בלהבות
הזעיקו את קומפיי שיביא צינורות
החדר של טולה .עולה בלהבות
."שיחררו את "ברבריטו
.הוא משוגע
צריך לכלוא .אותו במוסד סגור
.אני פיו לייווה
.איש ההרים" של קובה"
,אני מנואל ליסאה ."פונטייטה"
.אני אלוף
במשחק הזה .לא תוכל לנצח אותי
.אני מס' 1 בדומינו
,בשירה, אולי אתה ...אבל בדומינו
.אני אלוף
?הולכים
.לא, מחכים שיקראו לנו
!פונטייטה"! פיו" !לאולפן
,בדיוק ברגע שאני עומד לנצח .קוראים לנו לאולפן
.אתה ניצחת 3 פעמים .אני פעמיים
.נמשיך אחר-כך .בוא נראה מה עם ההקלטה
נראה על איזה שיר .הם עובדים
.אתה לא יכול לנצח אותי
.תן לי צ'אנס ?איזה צ'אנס-
אני מאושר שניתנה לי ההזדמנות
,להשתתף בפרוייקט הזה בתור מתאם הפעולות
בין כל גדולי המוזיקה הקובנית
שלמרבה הצער, כמעט .נשכחו לחלוטין בארץ הזאת
מוזיקאים ברמה של רובן גונזאלס
שלדעתי הוא אחד משלושת הפסנתרנים
.הגדולים שבכל הזמנים
,אנשים כמו איברהים פרר אחד הזמרים הקובנים הגדולים
גם הוא נשכח, למרבה הצער .למעלה מ-10 שנים
גם אחרים כמו ,פונטייטה", פיו לייווה"
,קומפיי סגונדו .אליאדס אוצ'ואה
,מבחינה אמנותית ...להקלטת האלבום הזה
השפעה עצומה .על המוזיקה הקובנית
.הרקדנים בדרך, קומיי
.כל הדרכים פקוקות
.מקליטים, בבקשה
!קדימה
יש מסיבה גדולה
.בחווה של דון ראמון
החזיר כבר צלוי על האש
.והאורחים מגיעים בהמוניהם
היום יעשו חגיגה גדולה
.ליום-הולדתו של דון ראמון
הרקדנים מגיעים, קומיי
.כל הדרכים פקוקות
כל כלי הנגינה
לא הפסיקו לנגן
,כאלה הם הכפריים
.הם מנגנים בלי הפסקה
זהו מנהגם
.מאז ומעולם
,בתחום שלי, כלי הקשה
."קובה היא ה"מכה
אין פה דבר מלבד .אנרגיה מוזיקלית טהורה
התוף המשמיע צליל "גומפ-גומפ"
כולם מתו עליו ."ב"בואנה ויסטה סושיאל קלאב
:כולם היו צוחקים ואומרים לי ."גומפ-גומפ"
הפכתי לבחור .עם הצלילים המצחיקים
,זה לא משהו הברור מאליו כי זה ממלא חור
שנגני הקשה רבים .פוסחים עליו
זה מוסיף משהו .לרעיון שהיה לריי
.כיוון חדש ומקורי
להקה מוזרה, שלא היתה .כמוה מעולם בשנות ה-60
ל"פונטייטה" התחשק .ללמד אותי כל מיני דברים
...כאילו כולם נגני הקשה
,אבל רק אלה שאינם .הם הטובים ביותר
בעלי המגע הקל .שכל-כך קשה למצוא
לא תלמדו בשום מקום .מה שתוכלו ללמוד מהם פה
,זה כל-כך מתוחכם ושקט .ויחד עם זאת רב-עוצמה
?איך כל זה התחיל
ידידי, ניק גולד, מתקליטי וורלד סרקואיט" מלונדון צלצל"
והציע לי לנסוע איתו לקובה
כדי לעשות תקליט של מוסיקה קובנית
עם נגנים קובנים .ומערב-אפריקנים
זה נשמע כרעיון נהדר .שטרם נוסה. הסכמתי
אשתי ואני היינו בהוואנה ,בשנות ה-70
יצאנו לחפש את מוזיקת הנשמה
ששמענו בקלטת .שנתן לנו ידיד
הנגנים היו נפלאים .והשירים יפהפיים
מימיי לא שמעתי .דבר דומה
אז עלינו על אנייה .ויצאנו לחפש
,שמענו כל מיני אמנים ותיקים .אבל אז לא ידעתי מה לעשות
.לא ידעתי איך להמשיך בעניין
בסוף חזרנו הביתה, אבל .לא הפסקתי לחשוב על זה
הפעם ניק חיכה לנו :בנמל התעופה ואמר לנו
.האפריקנים לא הצליחו להגיע" ."הם נתקעו בפריס
?"מה עושים"
החלטנו להסתפק .באנשים שנמצא
אז התחלנו לחקור .בכל מקום
חואן דה מרקוס .עזר לנו
ובמהרה האולפן התמלא באנשים
,שכללו את קומפיי סגונדו ...אליאדס אוצ'ואה
,איברהים פרר ,אמאדיטו ואלדס
"פיו לייווה, "פונטייטה .ורובן
,קאצ'או" ו"ברבריטו" טורס" .נגן העוד
היה זה הוא שגם ניגן בקלטת שהיתה לי
שמשכה אותי .לכאן מלכתחילה
אלה היו אנשים ,ששמעתי בתקליטים
ולא ידעתי בכלל .אם הם בחיים
לרובן גונזאלס לא היה פסנתר .כבר 10 שנים
אמרו לנו שהוא סובל .מדלקת פרקים ולא יכול לנגן
מסתבר שזה .לא היה נכון
וזו דוגמה למזל .שאתה חייב שיהיה לך
לגלות שרבים מהאנשים האלה חיים ובכושר, גם אם הם נשכחו
והם שמחים לנגן
הם נדיבים ומוכנים לחלוק .את כשרונם והידע שלהם
.זו היתה חוויה פנטסטית
הדבר שכאילו .התכוננתי לו כל חיי
.דבר מאוד נדיר
אמרתי ליואכים שזה קורה .רק פעם בחיים
בטיסה חזרה ללוס-אנג'לס חשבתי שזה יהיה נפלא
לאסוף את כולם להופיע .יחד באיזשהו מקום
בו בעת, התקליט הפך פופולרי מאד .וכולם היו עסוקים
המקום היחיד שיכולנו לרכז את כולם
,היה באמסטרדם .שני ערבים באפריל
אבל החלום הנשגב ."היה "קארנגי הול
:הקובנים שאלו כל הזמן
מתי נופיע בניו -יורק ?בקארנגי הול
האמת שלא האמנתי שזה עשוי להתרחש
אבל הרבה אנשים השתדלו מאוד
.וב-1 ביולי היינו שם
.זה היה ערב גדול
,הם נהנו מאוד, אני נהניתי .זה היה שיגעון
אבל זו תהיה ההופעה האחרונה ."של "בואנה ויסטה סושיאל קלאב
.קארנגי הול, ניו-יורק ׁ1 ביולי, 1998
בכל פעם שאני שואלת אותך
?איך, מתי והיכן
אתה עונה תמיד באותה ."תשובה: "אולי, אולי, אולי
?ראית איזה בניין נהדר
.פלא פלאים
.יוצא מן הכלל
...והשדרות האלה
.משהו
.איזה יופי
?אתה מנסה לצלצל לקובה
!פעילות
!פעילות! פעילות
...תראה את הרובה שלו
!איזה קליבר
!היי, אל תירה
!תביט
.כל הגדולים כאן
...כל הגדולים
...אתה לא מכיר אותם ...הנה צ'רלי צ'פלין-
?השמן והרזה". זוכר אותם"
."נכון. "השמן והרזה
!תביט הנה
אחד החצוצרנים .הכי מפורסמים
?מי זה
מי היה החצוצרן ?הכי טוב בעולם
זה שיצא לנגן ?תחת הכוכבים
הוא ניגן את הצלילים .הכי גבוהים שנוגנו מעולם
?הוא היה עיוור, זוכר
.פסנתרן גדול .תראה מי כאן
גם היא בטח ...היתה מפורסמת
.כתוב פה
.יש להם פה הכל
?מי זה שבאמצע
?נגן הסקסופון
.לא, זה
.נראה אם אני יכול לזכור
...אותו אני לא זוכר
.הוא היה מנהיג גדול
!איזה חיים
!החיים הטובים
הכל נראה כל-כך .יפה מכאן
.רואים הכל
.עברנו כאן במטוס
הנה עוד מטוס ...ממריא שם
הם חייבים .לטוס מהכיוון הזה
אבל הם לא טסים .מעל הבניין הזה
?איפה פסל החירות
.שם, עם החוד הגדול בקצה
.ראית אותו כשהגענו אתמול
?ליד המגדל הזה .לא, השני-
.לא, זה לא הפסל
פסל החירות עומד לבד .בקצה אי
,כמו הקטן שרואים שם .אבל הרבה יותר גדול
נדמה לי שלפסל החירות .צריך להיות כתר
מכאן אי אפשר .לראות את זה
.צריך משקפת בשביל זה .זאת בעיה-
מכאן אי אפשר לראות .אם יש לה כתר
צריך להתקרב יותר .כדי לראות
אבל, לפחות, אנחנו יודעים .שזה בכיוון הזה
.את זה אנחנו יודעים
.נלך לשמש
?אתה רוצה שמש
?רובן, היית פה כבר פעם
.לפני הרבה שנים
?פה למעלה
לא, נסעתי לראות .את הפסל
...מהפסל הסתכלנו למטה
?איך הגעת לשם .עם תיירים-
?זה היה בשנות ה-20
.הייתי אז כבן 30 .היום אני בן 80
אני רוצה שתדעו שזאת הפעם הראשונה שלי
,שאני בניו-יורק .בארה"ב
...תמיד חלמתי
.להכיר את העיר הזו
אני לא אמריקני ואני לא מדבר אנגלית
אבל אני חושב שבקרוב
אלמד כמה מילים
כדי שאוכל להסתדר .בכוחות עצמי
,רובן, עליי להודות שאני מקנא ...כי ראיתי אותך עם חתיכה
הייתי רוצה להביא הנה את אשתי
,וכמה מהילדים שלי .כדי שיראו את זה
.כדי שיראו כמה שיפה פה
...זה יפה מאוד, יפה מאוד
."הנה "רדיו סיטי
.לפחות, ראיתי אותו
אני מאושר .לראות את כל זה
...אף-פעם לא הייתי מאמין
.זה כל-כך יפה
.אני ממש מוקסם
לפני שנתיים בערך .החלטתי לפרוש
.לא רציתי לשיר יותר .הייתי מאוכזב
.סבלתי הרבה בחיים
.נמאס לי לשיר ...לא ראיתי בזה עתיד
,זה בוער, זה בוער ...מאמא
,הביטי, אני בוער .האש שורפת אותי
הלהבות סוחפות אותי
.אני רוצה להמשיך בחגיגה .נסיים אותה הלילה
,כאשר האישה מתכופפת ...רוחה נפתחת
,וכאשר הגבר מסתכל עליה ...מחשבתו נעצרת
אני רוצה אצלך רק דבר אחד ...מבלי שאצטרך להתאמץ
,מהברכיים ומעלה ...מהמותניים ומטה
.הביטי, מאמא, אני משתגע .הביטי, האש שורפת אותי
אני לא רוצה ...להמשיך לבעור
,אני רוצה להמשיך לחיות ...אני לא רוצה למות הלילה
.הביטי, אני בוער
.תודה
...תודה, משפחה שלי
.הקמיע הזה מביא לי מזל .קיבלתי אותו מאמא שלי
.יש לי אותו כבר 58 שנים
.מאז מותה של אמי
"המהפכה הזו נצחית"
"אנחנו מאמינים בחלומות"
עברית espressocup